Örgryte IS Friidrottsklubb
Friidrottens Väg 7
414 76 Göteborg
Besöksadress:
Friidrottens Hus
Kontakt
Telefon: 031-415775
E-post: friidrott@ois.se
Friidrottens Väg 7
414 76 Göteborg
Besöksadress:
Friidrottens Hus
Telefon: 031-415775
E-post: friidrott@ois.se
Genom att fortsätta använda denna webbplats godkänner du användandet av cookies.
AccepteraWe may request cookies to be set on your device. We use cookies to let us know when you visit our websites, how you interact with us, to enrich your user experience, and to customize your relationship with our website.
Click on the different category headings to find out more. You can also change some of your preferences. Note that blocking some types of cookies may impact your experience on our websites and the services we are able to offer.
These cookies are strictly necessary to provide you with services available through our website and to use some of its features.
Because these cookies are strictly necessary to deliver the website, refusing them will have impact how our site functions. You always can block or delete cookies by changing your browser settings and force blocking all cookies on this website. But this will always prompt you to accept/refuse cookies when revisiting our site.
We fully respect if you want to refuse cookies but to avoid asking you again and again kindly allow us to store a cookie for that. You are free to opt out any time or opt in for other cookies to get a better experience. If you refuse cookies we will remove all set cookies in our domain.
We provide you with a list of stored cookies on your computer in our domain so you can check what we stored. Due to security reasons we are not able to show or modify cookies from other domains. You can check these in your browser security settings.
These cookies collect information that is used either in aggregate form to help us understand how our website is being used or how effective our marketing campaigns are, or to help us customize our website and application for you in order to enhance your experience.
If you do not want that we track your visit to our site you can disable tracking in your browser here:
We also use different external services like Google Webfonts, Google Maps, and external Video providers. Since these providers may collect personal data like your IP address we allow you to block them here. Please be aware that this might heavily reduce the functionality and appearance of our site. Changes will take effect once you reload the page.
Google Webfont Settings:
Google Map Settings:
Google reCaptcha Settings:
Vimeo and Youtube video embeds:
The following cookies are also needed - You can choose if you want to allow them:
Fyra guld och två silver vid Juniorernas SM!
Robin Lindgren var tveklöst helgens man genom att ta två segrar i stor stil. Fredagens 5000m-lopp förväntades bli en duell med starka Anton Danielsson (årsbästa 14.10). Loppet öppnade i ganska lugnt temp (3 km på ca 9.00). Med en sista kilometer på bra prick 2,40 och ett slutvarv på 57 sekunder så höll dock Robin undan. Segertiden skrevs till 14,34, men med en tuffare öppning kan det säkert gå både 10 och 2.0 sekunder snabbare.
Segern över en meriterad motståndare saluteras
Var får han krafterna ifrån? Carl ser ofta halvdöd ut med ett par varv kvar…
.
Robin, Felix och Jonathan grymma på Ullevi!
Arrangörsmässigt så ställdes vi inför den kanske tuffaste utmaning under alla de år som tävlingen pågått. Det faktum att Madonna hade konsert till strax efter midnatt onsdag kväll satte oss under en kolossal tidspress. Knappt hade sista tonen klingat ut förrän man började montera ner den sex våningar höga scenen och städa arenan.
Så åter till de idrottsliga prestationerna:
ROBIN LINDGREN går från klarhet till klarhet. Lördag kväll kom han trea på 1500 meter män seniorer och sprang för första gången under 3.50 (3.49.96). Måndag eftermiddag var han så tillbaks för en kanonlopp på 3000m hinder. Han stack ifrån sina motståndare efter 50 meter och sprang första kilometern under 2.50! Han höll stilen ända in i mål och noterade såväl ett stiligt personrekord som ett nytt svenskt årsbästa i grenen med 8.53.50!
FELIX FRANCOIS fick förstklassigt motstånd på 400 meter i from av Johan Wissman och danske ettan Nick Ekelund-Arenander. Han fick mycket bra draghjälp av dansken och kunde sänka sitt pers till finfina 47.65. På söndagen var han tillbaks och pulvriserade sitt gamla rekord på 200 meter. 21.63 var den näst bästa tiden i försöket efter Stefan Tärnhuvud. Han avstod dock finalen för att inte riskera sina ömtåliga muskler.
JONATHAN CARBE var kämpat med en krånglande hälsena&vad under våren och gjorde nu sin säsongsdebut på 400 meter häck. Och vilken debut det blev – personrekordet sänktes från 53.55 ner till 52.87! Uppe i sekretariatet kunde Fredrik Meister bevittna hur hans klubbrekord klarade sig med endast 0.07 sek. Tiden gav en tredjeplats men framför allt förhoppningar om en tid under 52 sekunder när han fått några till i kroppen att slipa till framfrallt felbenstagningen på häckarna 2-4-6.
Många andra ÖIS-are gjorde också fina prestationer. 14-årige Max Hejdenberg kom sexa i höjdhopp P14 på personbästa 1.64m och gick dessutom till final i längdhopp.
Grattis också till Alhaji Jeng som nominerades till OS i London efter att ha klarat världsresultatet 5.72m i stav i Heusden 7 juli. Vid samma tävling noterade Eric Senorski nytt klubbrekord på 5000m och knäckte för första gången 14 minuter på 5000m med 13.56.33!
Christian Olsson sätter punkt
Vid en mycket välbesökt presskonferens i Friidrottens Hus måndag eftermiddag meddelade Christian Olsson att han sätter punkt för en lång och ytterst framgångsrik karriär. Beslutet tog han efter att ha slagit upp sin gamla fotskada vid landslagets träningsläger inför OS i San Diego.
Efter sju operativa ingrepp i foten kände han relativt omgående att ”nu får det vara bra”.
Christians karriär gick spikrakt fram till och med OS-segern i Athén 2004. Men just i denna sin största triumf ådrog han sig samtidigt den skada som kom att prägla hans resterande karriär. Ändock lyckades han komma igen och detta två gånger om. Segern vid EM på hemmaplan 2006 värmde naturligtvis alldeles extra.
Silver vid Junior-EM i Helsingfors vid 19 års ålder
Christian Olsson har tävlat för ÖIS i hela sitt liv. 1990 gjorde han sin första tävling och klarade 1.30m i höjd som 10-åring. Mitt eget första distinkta minne av Christian är från Julklappsjakten 1992 när han i etapper höjde sitt personrekord med 13 cm till 1.68m. Han var fortfarande kort för sin ålder men hade en underbar teknik.
Han hade också med sig en utmärkt kondition från fotbollen och vann faktiskt Lilla GöteborgsVarvet i P11 1991. Det skall dock konstateras att han inte alltid gillade att trötta ut sig. Vid UDM i stafett 1992 var det tänkt att ÖIS skulle ställa upp med ett lag på 3x600m i P12-klassen. Två av grabbarna var kraftigt löpsugna men Christian blånekade. Vi hade en högljudd diskussion om detta och jag fick mycket klart för mig att detta var en mycket temperamentsfull och enveten ung man. Det blev inget stafettlag…
.
Christian (t.v.) i mångkamps-SM 1992. Han skall försöka på 3.02m i stav men
först kollar han in klubbkompisen Fredrik Meister i längdhopp
.
Hösten 1998 avgjordes ett kylslaget Junior-DM på Åby Friidrottsarena. Tresteg gick sist på programmet och en något förkyld Viljo gick hem samtidigt som han bad mig, ”Kolla på Olsson, han skall testa tresteg”. Det behövdes bara ett par hopp innan det stod fullständigt klart att han hade talang för den här grenen också. Han höjde sitt gamla personrekord med dryga två meter till 14.48m utan att ens träffa plankan. Jag ringde till Viljo senare på kvällen och tyckte att han nog kunde träna lite tresteg parallellt med höjdhoppet.
Första segern över Jonathan Edwards kom i ett regnigt Helsingfors
I juni månad dog hans tränare Viljo Nousiainen knall och fall (brusten aorta). Träningsgruppen var förkrossad men valde så gott som mangrant att tävla vidare. Christians jämnårige träningskamrat Yannick Tregaro tog snart nog över träningen och tillsammans fortsatte de på den inslagna vägen.
..
Christian tog över kungakronan efter den legendariske Jonathan Edwards
Åren 2002-2004 var han fullständigt oslagbar och vann samtliga FEM mästerskap som finns i friidrott. EM inne och ute, VM inne och ute samt som kronan på verket OS i Athén. Han och Carolina Klüft är ensamma i den svenska friidrottshistorien om bedriften att vinna samtliga fem mästerskap, vilket enligt min åsikt gör dem till toppnamn inom svensk friidrott genom historien. En bit bakom följer en grupp bestående av Anders Gärderud, Stefan Holm, Patrik Sjöberg, Kajsa Bergqvist samt de mer historiska namnen Erik Lemming och Gunder Hägg.
Christian och Emma med ”Robbans” gamla heldräkt, ett otrevligt plagg…
Efter Athén kom det första längre skadeuppehållet. Han jobbade sig dock tillbaks och vid EM hemma på Ullevi var han lika överlägsen som vanligt. Tyvärr följde nya skador och efter sträckningen vid DN-galan 2008 skrevs det en rad minnesrunor.
Än en gång kämpade han sig dock tillbaks och vid ÖIS-mästerskapen på Åby sommaren 2009 gjorde han en lika hemlig som sensationell comeback. Sällan eller aldrig har jag sett Christians ögon glöda av sådan lycka som när jag kunde mäta upp 17.24m i ett hopp som faktiskt var hela 17.57m i effektiv hopplängd.
.
Hallmästerskap i tyngdlyftning, tekniken är väl sisådär…
Det var tänkt att OS i London skulle bli en slutpunkt på karriären. I början av hösten gjordes ett ingrepp i den besvärliga vristen för att försöka rensa upp och förbättra rörligheten. Det blev dock inte riktigt bra och vinterträningen kunde inte genomföras på allra, allra högsta nivå. Ytterligare en mindre operation av fotleden skedde i största hemlighet i slutet av december men till ingen nytta.
När det så small till under en av de första träningsdagarna i San Diego så var beslutet egentligen ganska enkelt att ta: ”Det räcker nu”. Oddsen för att det skall gå att lappa ihop kroppen på den korta tid som återstår till OS är alldeles för dåliga, för att inte säga obefintliga.
Ett riktigt smart beslut. Att trappa ned utan krav och ”måsten” som ändå innebär att han kan behålla den gemenskap och inspiration som funnits så länge för honom inom träningsgruppen.
Vi ÖIS-are är otroligt stolta över ”Fågelbens” bravader och bedrifter genom åren (trots atthan borde sprungit 3x600m vid UDM 1992). Även om det inte blir något mer tresteg så hoppas vi få se honom i tävlingsdräkten fler gånger. Gärna en eller annan höjdtävling och så givetvis i höstens Castorama.
Per Crona
Efter det att Christian Olsson meddelat den samlade svenska pressen att han lägger trestegsdojjorna på hyllan så tog han ett längre snack med undertecknad om både det ena och det andra. Oförglömliga tävlingar, gamla ÖIS-minnen men också tankar om framtiden.
Hösttankar
Med lite distans till VM i Sydkorea sorterar jag lite bland minnena. Sally Pearsons uppvisning på korta häcken är nog det som kommer att sitta kvar i hjärnbarken när det gått ytterligare några år. 12.28 gav en utklassningsseger och är en tid som bara överträffats av två dunderdopade bulgariskor på åttiotalet.
.
För knappt två år sedan körde vi vår traditionella lördagsträning på Skatås en ganska regntung oktoberdag. Det var trångt i trappan, ett tjugotal aktiva och några tränare. Det stod också en medelålders tant (förmodligen i min egen ålder…) och studerade alla våra märkliga övningar, ivrigt skrivande och filmande. Hon kom tillsammans med Yannick och jag trodde det var en intresserad morsa till någon aktiv.
![Olssontrappa](http://iof2.idrottonline.se/globalassets/goteborgs-friidrottsforbund/bilder/allmant/olssontrappa.jpg)
![HannanSally](http://iof2.idrottonline.se/globalassets/goteborgs-friidrottsforbund/bilder/allmant/hannansally.jpg)
.
Trapphoppning på Skatås
.
I en paus började jag språka med den engelsktalande damen och det visade sig vara en tränare från Australien som fått ett stipendium att åka runt i Europa och studera friidrottsträning. Detta hade på vindlande vägar lett till att hon stod på Skatås denna regniga oktoberdag.
.
Hon gillade vår träning. Dagens aktiva tränar alldeles på tok för mycket på konstunderlag vilket sliter oerhört på kroppen, enligt hennes åsikt. Hemma i Australien körde hon mycket på sandunderlag med sin träningsgrupp och strävade efter att minimera tiden på allvädersbanor så mycket hon bara kunde.
Man måste bygga upp stor hållfasthet i leder och muskelfästen för att tåla elitträning. Detta når man med omfångsrik lågintensiv träning på mjukare underlag.
.
Detta var ljuv musik för mina öron, precis vad jag själv predikat för en omgivning som inte alltid hållit med. Nu, vet jag i och för sig inte om hon åkte hem till Australien och började köra grodhopp, enbens parhopp eller ”Wennerbecksidioten” med sina aktiva, men damen ifråga har i alla fall varit skapligt framgångsrik.
.
Ni har säkert redan fattat att jag talar om Sally Pearsons kvinnliga tränare, Sharon Hannan. Hon har tränat Sally från åtta års ålder och gjort henne till suverän världsetta. Ett lysande exempel på en självlärd tränare som utvecklats parallellt med den aktive.
.
Sharon och Sally – en sällsynt framgångsrik duo
.
Vårt korta möte har fått mig att fundera än mer på hur vi bedriver vår grundträning inom svensk friidrott. Som ingen kunnat undvika att notera så har vårt elitskikt under senare år varit mycket skadedrabbat. Kanske inte bara eliten, utan att ha något statistiskt belägg tycker jag mig uppfatta att också tonåringar har betydligt mer förslitningsskador, typ stressfrakturer, än vad som var fallet för 20-30 år sedan.
.
Jag vill ställa en hypotes att detta beror på:
* För mycket träning på konstunderlag
* För mycket grenspecifik specialträning och för lite lågintensiv grundträning
* För tidig specialisering och därav följande ensidig träning
.
Efter VM 1995 hade vi besök av Dan Pfaff, mest känd som tränare för Donovan Bailey som var världsrekordhållare på 100m och vann VM 95 och OS 96 Han hade vid denna tidpunkt en ca 15 personer stor träningsgrupp som inkluderade VM-deltagare i så vitt skilda grenar som 100m och kvinnlig diskus.
Han fick oss att spärra upp öron och ögon när han berättade att under hösten körde han under ett par månader en identisk uppbyggnadsträning för samtliga sina aktiva, oavsett grengrupp! Inget konstigt med det tyckte han, alla behöver utveckla en allmän grund av kondition, styrka, rörlighet osv oavsett gren.
.
Inte helt i linje med dagens svenska träningsfilosofi, eller vad säger ni?
.
Dan Pfaff kommer för övrigt på nytt Sverigebesök när han medverkar vid Tränarsymposiet i Falun i November. Då har ni chans att fråga ut honom på denna punkt.
.
När Friidrottens Hus var nybyggt hade vi en helgkurs med världens mest framgångsrike trestegshoppare, Viktor Sanejev (tre OS-guld 1968-76 samt silver 1980). Han presenterade det träningsprogram som fört honom till sådana exempellösa framgångar och det innehöll enorma mängder mångstegshoppning.
.
Jag försökte greppa träningsomfånget och kom fram till att han under sex vintermånader hoppade 180 KILOMETER mångsteg, det vill säga i snitt en kilometer om dagen. För er som inte vanligtvis tränar tresteg kan jag avslöja att detta är OERHÖRT mycket.
.
När jag försökte tala om för honom att detta kan ingen mänsklig kropp tåla utan skador så berättade han att han utförde all hoppning under vinterhalvåret på gräs eller grus och i träningsskor. Alltså en enorm mängd lågintensiv hoppning på ett skonsamt underlag. Skulle man istället gjort detta i exempelvis Friidrottens Hus hade kroppen inte klarat av mer än maximalt 20% av denna hoppning, det är min absoluta övertygelse.
.
Varför sliter gummibanorna så på kroppen? Jag kan inte ge någon glasklar vetenskaplig förklaring men vet att rekylen blir för kraftig, vi får tillbaks för mycket energi in i kroppen. Det är bättre med ett mjukare underlag som ger efter utan att ”ge tillbaks”. Det första konstunderlaget, tartan, togs fram för travbanor i början sextiotalet. Man slutade dock använda det relativt omgående eftersom hästarna blev skadade. En liten fingervisning redan där…
.
Är det rent av så att de så hyllade Friidrottshallarna gör mer skada än nytta?
.
Nej, så långt vill jag inte dra det här resonemanget. Vi är slavar under vårt klimat, mycket av vår träning utförs inte speciellt effektivt i minusgrader. Men tveklöst tränar vi alldeles för mycket på konstunderlag och för mycket i spikskor. Till viss del beroende på lättja, det är varmt och skönt inomhus (inte minst för tränarna).
Vi måste ta oss en rejäl funderare på hur vi skall lösa det här problemet. Vi skall inte nödvändigtvis träna utomhus, men vi måste träna på rätt underlag. Idag gör många 80% av sin träning på konstunderlag när den korrekta siffran kanske borde vara 20%.
.
Skall vi köpa fler gymnastikmattor där vi kan göra många övningar utan skor?
Skall vi rentav bygga träningshallar med kolstybb eller ta fram ett konstunderlag med ”gräsmattelika” egenskaper?
Vi måste i alla fall diskutera de här frågorna, en massa tonåringar med stressfrakturer är ett tecken på att vi är fel ute.
.
För mycket grenspecifik träning
.
För att hålla mig till den gren jag känner bäst, tresteg, så är det en övning som sliter oerhört på kroppen.
.
Ju mindre man hoppar tresteg som tonåring, desto bättre är det!
.
Ledbrosket hos människan är inte färdigutvecklat förrän vid 23 års ålder, det kan vilken idiot som helst räkna ut att det inte är speciellt bra för kroppen att hoppa tresteg med full ansats vid 15 års ålder.
.
Men hur blir man bra i grenen om man inte utövar den. Jovisst skall man hoppa, man skall dessutom hoppa väldigt mycket mer än man gör idag. Men det skall vara lågintensiva skolningsövningar av alla de slag, övningar som utvecklar balans, teknik, rytmik och långsamt utvecklar stor hållfasthet i kroppen. På mjukt underlag och nästan aldrig med spikskor. Fart dödar och det gäller att aldrig hoppa med mer fart än vad din teknik och fysik klarar av.
.
Personligen skulle jag vilja lägga om grenprogrammet vad gäller tresteg. Till och med 15 års ålder bara med begränsad ansats, 16-19 års ålder ett begränsat antal tävlingar/år.
.
Jag är så odemokratisk att jag vill begränsa det fria tävlandet.
.
4 tävlingar inomhus och 6 utomhus med minst 14 dagars mellanrum räcker mer än väl. Utveckla de fysiska kvaliteterna i lugn och ro istället för att tävla ihjäl er!
.
Jag tror att många tränare lider av överambition! I jakten på effektiv och kvalitativ träning skär man ofta bort för mycket allmän allsidig uppbyggnadsträning.
.
En sprinter blir inte långsammare av att jogga 40 minuter i skogen, jag skull vilja påstå att han i förlängningen blir snabbare!
Rejäla pass med medicinboll och cirkelträning är en nödvändig grund för att senare utveckla explosiv maximalstyrka.
.
Kvalitetsträning utan underbyggnad är som att bygga hus på ”lösan sand”. För övrigt ett citat från bibeln där det slås fast att man bör bygga sitt hus (och sin idrottsliga karriär) på hälleberget och inte på ”lösan sand”.
.
Lena Berntsson, ett lysande exempel på att långvarig träning lönar sig
.
På tävlingsprogrammet har tillkommit en mängd juniormästerskap sedan jag själv var aktiv. Det var jättebra med 19-årsmästerskapen, ännu bättre med 22-års som underlättade den svåra övergången till senioråldern. Men 17-årsmästerskap kan verkligen ifrågasättas. Vi försöker på alla sätt motverka en alltför tidig specialisering men inför samtidigt tävlingar som leder till just detta. Måste vi verkligen vara med på alla mästerskap de internationella förbunden inför?
Borde vi inte ifrågasätta deltagande när mästerskapen går allt längre ner i åldrarna?
.
För ett par veckor sedan stod jag vid staketet och tittade på tre dagars tävlande vid Junior-SM i Vellinge. Det var ett par år sedan sist och ärligt talat blev jag lite deprimerad. Det fanns gott om fysisk begåvning hos de tävlande men jag upplevde den tekniska nivån och koordinativa skolningen som genomgående låg. Då tänker jag främst på längd/tresteg och häcklöpning eftersom det är de grenarna som ligger mig närmast hjärtat.
.
Vi måste vara självkritiska och våga ifrågasätta vår verksamhet. Alla vägar leder verkligen inte till Rom, procentuellt sett är det faktiskt ganska få som gör det.
.
Statistiskt sett är det väldigt få vägar som leder till Rom!
.
![Rogernorman](http://iof2.idrottonline.se/globalassets/goteborgs-friidrottsforbund/bilder/allmant/rogernorman.jpg)
Man kan inte träna hur som helst för att bli bra.
.
Vi har duktiga tränare i vår idrott, men de är alldeles för få! Idag känns det mest som slump om en talang hamnar i rätt miljö, hos rätt tränare. Det slumpade sig så att en rad exceptionella talanger kom fram ungefär samtidigt och i stort sett av egen kraft blev bäst i världen. Men det var inte på grund av att Sverige hade ett speciellt bra system för att utveckla talanger, snarare upplever man en närmast total brist av ett sådant.
.
När jag själv var 16 år kom jag med i svensk trestegsuppföljning som då leddes av Roger Norman, far till Mikael som nu är utbildningsansvarig på Svenska Friidrottsförbundet. Roger skickade mig ett detaljerat träningsprogram där varje löptid, varje styrkeövning fanns angiven. Därmed inte sagt att jag tror på en stenhård central styrning, men det gav mig en trygghet i vardagsträningen. Roger baserade sitt träningsupplägg på den polska skolan och han gjorde åtskilliga studiebesök hos Tadeusz Starszynski, allmänt betraktad som världens främste tränare i grenen.
.
Roger hade en noga utarbetad plan för grenen tresteg som han förmedlade till en relativt bred grupp aktiva. 20-30 hoppare ingick på den tiden i uppföljningen. När han tillträdde hade Sverige två 15-metershoppare, fem år senare var vi 14 stycken. En siffra som snart 40 år senare aldrig överträffats (2011 är det 9).
.
Roger var och förblir en förebild för mig. Jag har fortfarande kvar de program och den träningslära han byggde upp för svenskt tresteg.
.
Det är viktigt att varje enskild gren har en plan, att vi har en klar uppfattning att ”Just så här skall den här grenen tränas utifrån vårt klimat och våra förutsättningar i övrigt”. Det känns inte som det är så, åtminstone inte i alla grengrupper.
.
Roger byggde upp svenskt tresteg från grunden
.
Svensk friidrott måste bli bättre på att identifiera talangerna och se till att befinner sig i en miljö där de får möjlighet att utveckla sin begåvning så långt som bara är möjligt.
.
Tränaren måste ha en kompetens som motsvarar den aktives talang – denne måste erbjudas utbildning eller också i vissa fall ersättas. Finns det något mer tragiskt än en otillräcklig tränare som klamrar sig fast vid en aktiv trots att det kan spoliera en lovande karriär.
.
Den här texten spred sig åt alla håll, så kan det bli om man är engagerad i ett ämne. Syftet med de här raderna är att vara lite provokativ, lite göteborgskt ”tyken”. Jag hoppas att ni inte håller med om allt, men däremot att ni tycker till och debatterar vår verksamhet. Det behövs för svensk friidrotts skull!
.
Per Crona (Krönika hämtad från GFIF.se)
Världsrekord i Hundramannahoppning!
En oförglömlig tävling!
2011-03-27
Filmat av Firma DECA
Vi räknade in 149 tävlande som kom i alla upptänkliga åldrar och former! Härliga gamla idrottskompisar som man inte sett på år och dag, blandades friskt med dagens elithoppare och våra ungdomsgrupper. Lägg därtill ett gäng idrottsföräldrar och ett härligt gäng från ÖIS brottarsektion och succén var formidabel.
Resultatet för de 100 bästa blev 160 meter och 16 cm!
Komplett Resultatlista Hundramannahoppning 26/3 2011
Bodil Meijer fotograferade friskt och här kommer ett urval av hennes bästa bilder:
En inte helt optimal ribbpassage demonstreras av denna ÖIS-brottare!
Brottartrikå utanpå kostymen – dagens stilfullaste tävlingsdräkt!
Christian Olsson hoppade högst av alla med sina 2.04m
Patrik Sjöberg segrade i klass +100 kg
Flerfaldiga svenska trestegsmästaren Johan Brink visade prov på god teknik!
Svenske mästaren från 1966, Olle Johansson, demonstrerade dykstil i sin renaste form
ÖIS brottarsektion ställde en stark trupp på benen
En saxande indian i form av Daniel Norgren
Gustav Hultgren döljer sig under peruken
Inte behöver du deppa över att du kom sist i tävlingen Andy
Hanna-Mia visade grym form och nosade på sitt personrekord
En fulltalig publik hade mycket att jubla över
Tarja glädjer sig åt att få höja den röda flaggan…
149 ÖIS-are hoppade höjd i Friidrottens Hus!